ДНЕВНИКЪТ НА АНЕ ФРАНК
Translation ZALMEN BEHAR
Честит рожден ден, Ане. - Благодаря ти, Пим.
Такава изненада, нали?
Избрахте най-хубавият, нали? - Така е.
Писането в дневник ще бъде наистина странно преживяване
за някой като мен.
Не само, защото никога не съм писала нищо преди,
но и защото ми се струва, че по-късно, нито аз, нито някой друг
ще се интересува от дърдоренето на една 13-годишна ученичка.
Работата е там,
че никой не би повярвал, че съм сама в света.
Имам любящи родители и 16-годишна сестра,
и има около 30 души, които мога да нарека приятели.
Имам тълпа от почитатели, които не могат да свалят обожаващите си очи от мен.
Отстрани изглежда, че имам всичко...
освен един истински приятел.
Надявам се, че ще мога да ти доверя всичко
и че ще бъдеш голям източник на утеха и подкрепа.
Бих се радвал. - До утре тогава.
Къде ще ходиш? - Само на разходка.
Поне все още можем да правим това.
На евреите е забранено да ходят на кино,
или да плуват, или да ходят на кънки на лед, или в парковете,
или да сядат на обществени пейки, или да ползват трамваи, или автомобили.
Но все още можем да излизаме с някое момче.
Ти отиди.
Защо?
Не искам да изглеждам прекалено ентусиазирана.
Какво става?
Не отваряй вратата.
Не позволявай да влиза никой.
Но какво е това? - Това е повиквателна заповед.
Татко.
Но ще го изпратят далеч в трудов лагер.
Извинете ме.
Изпуснахте нещо.
Благодаря.
Ти няма да отидеш, разбира се.
Къде няма да отиде? - Призовката е за мен.
Какво?
Защо не ми каза?
Това е един ваш приятел.
Той ще помисли, че няма никой тук.
Защо й я изпращат?
Защото съм на 16. - Защо не ми каза?
Мислехме, че си твърде млада. - Твърде млада?
Анелиз, седни.
Трябва да ме чуеш, много внимателно.
Направихме подготовка, за да се укрием...
Да се укрием?
Къде?
Планирахме да заминем след около десет дни,
но трябва да го променим. - В провинцията ли е?
Не мога да ти кажа все още, скъпа моя,
но трябва да тръгнем рано утре сутрин и трябва да действаме бързо.
Скъпа, Мийп ще те заведе отделно.
Така ще бъде по-безопасно.
Сега не трябва да казваш нищо на никого.
Разбираш ли?
Сега,
сложи си дрехи, колкото можеш и каквото може в училищната ти чанта.
Не може да ни видят, да носим куфари.
Мийп и Яан ще приберат останалите ни неща по-късно.
Отиде си.
Ще взема Морджи.
Сложих в багажа какви ли не работи, но в мозъкът ми бе бъркотия.
Както и да е, спомените означават повече за мен, отколкото дрехите.
Остави ги.
Изглеждахме сякаш щяхме да прекараме нощта в хладилника.
Бях облечена с две жилетки, три чифта панталони,
рокля, пола и два чифта чорапи.
Готова ли си?
Задушавах се дори преди да напуснем къщата.
Сбогом, Морджи.
Тук ли е?
Твоят офис?
Мислех, че отиваме в провинцията.
Трябва да побързате. Късно е. Работниците ще пристигнат.
Благодаря ти, скъпа Мийп.
Толкова неща се случиха от вчера.
Сякаш целият свят изведнъж се обърна с главата надолу.
Когато вратата се затвори,
реалността е, че ще трябва да останем тук, докато войната свърши.
Браво, Марго.
Тази шевна машина... Не е ли дето я изпрати на поправка?
Ето я малката масичка. Чудех се къде отиде.
Седна там, скъпа.
Пристигат. Вече 8:30ч.
Сега...
трябва да бъдем
много тихи
до 12:30ч.
Какво?
Какво става, ако трябва да отидем до тоалетната?
Склада на татко е на приземния етаж,
под кабинета му.
Хората от склада, които работят там не знаят нищо за нас,
така че, докато са там през работния ден, трябва да пазим тишина.
Марго.
Да не гледаме през прозорците. Да не ходим с обувки.
Да не пускаме крановете. Да не говорим високо. Да не пускаме тоалетната.
Не знам как ще го издържа.
Можем да се отпуснем през обедната почивка когато хората излизат,
и след 17:30ч., когато се прибират вкъщи.
Единствените хора, които знаят, че сме тук са персонала от офиса.
И те рискуват живота си за да се грижат за нас.
Късметлии сме.
Наистина сме големи късметлии.
Какво ще се случи с тях, ако ни открият?
Сега, нека да разопаковаме, и...
да приготвим обяд.
Не мисля, че някога ще се чувствам като у дома си тук в тази къща,
но това не означава, че я мразя.
Татко донесе някои книги и каза, че може да си вземем някои игри.
Аз дори си взех моята колекция с филмови звезди.
Точно както у дома.
Какво ще си сложиш от твоята страна, Марго?
Не знам.
Знам, че е трудно, Марго, скъпа моя,
но поне не сме разделени.
Толкова много семейства бяха разделени.
Поне ние сме заедно.
Усмихни се, любов моя.
Пим, усещаш ли някакъв дим?
Едит!
Мамо! Всичко е наред, Ане.
Това е само тенджера, любов моя.
Всичко е наред.
Скъпа, ще отидеш ли да приключиш с разопаковането?
Моля те... Моля те.
Добро момиче.
Скъпа...
всичко ще е наред.
Всичко ще се оправи.
Трябва да спреш това. Престани.
Ето така.
Хайде. Трябва да бъдеш силна.
Не знам все още какво чувствам.
Това е като да си на почивка в някакъв странен пансион.
Малко е влажно и наклонено,
но това вероятно е най-удобното скривалище в цял Амстердам.
Не, в цяла Холандия.
Татко е прав.
Ние сме големи късметлии.
Първото, което трябваше да направим, бе да ушием пердета, да не ни види някой.
Бавно.
Всъщност, едва ли може да се нарекат така, защото бяха просто парчета плат.
Най-художествените, нали?
Може би трябва да ги продадем на художествена галерия, след войната.
Не можехме да извикаме лекар, разбира се...
по очевидни причини.
12:30ч.
Всичко е чисто.
Пийни още малко вода.
Мийп, чудесно е да те видя.
Видя ли Ханале? - Питаше ли за мен?
Не, не съм я виждал. - Но ти живееш срещу нея.
Не си ли виждала някой от моето училище?
Донесе ли лекарството, Мийп?
Яан успя да вземе още купонни книжки днес.
Откъде ги взе?
Не съм го питал. - Ти имаш много смел съпруг.
И много отзивчив зарзаватчия!
Ще взимам вашия списък за пазаруване в 8:30ч. всяка сутрин,
и ще идвам през обедната почивка. - Идвай, моля те.
Няма как да ти се отблагодаря.
Пазете си главите.
Трябваше да понижа стената за да пасне шкафа за книги.
Никой няма и да помисли, че има някой тук.
Сега нашата тайна пристройка е наистина тайна.
Опитваме се да бъдем полезни.
Днес беше забавно. Махнахме костилките на три щайги сливи за г-н Куглер.
Той и г-н Клейман управляват бизнеса на татко, докато войната приключи.
Те правят пектин за сладко и правят подправки за колбаси.
Използвах щайгите за нашата спалня.
Но няма да бъдем сами за дълго.
Днес, с-во Ван Даан се присъединяват към нас.
Г-н Ван Даан работи за баща ми.
Той има добър нос да надушва подправките.
Ще бъде много по-забавно да има и други хора наоколо.
Аз не обичам тишината.
Това ме изнервя.
Добре дошли.
Добре ли си?
Ударих си главата.
Доста се запъхтях. - Каква прекрасна шапка.
О, благодаря ти, скъпа.
Познаваш нашият син, Петер.
Виждал съм те в училище.
Какво е това?
Това е Морджи.
Но се договорихме. Без животни.
Това не е честно. Защо му е позволено котка?
Казах ти да не го довеждаш. - Не ми позволи да донеса Морджи.
Ще бъде много добър. Ще се грижа за него.
Милото момче обича котенцето, нали, скъпи?
А освен това, ще сте ни благодарни.
Това място сигурно е...
пълно с мишки.
Не очаквам компанията на Петер да допринесе много,
но предполагам, че ще трябва да се примиря с него.
Внимателно по стълбите. Малко са опасни.
Внимавай като стъпваш и тук.
Това е стаята на мама и татко.
И това е, където Марго и аз спим.
Това е Грета Гарбо. Харесвам филмите й, а ти?
И това е принцеса Елизабет от Англия и това е Маргарет Роуз.
Интересуват ли те изобщо кралските семейства?
Това е банята.
Трябва да приключиш до 8:30ч. сутринта.
Има студена вода в мивката, но когато работниците се приберат у дома,
можем да използваме тоалетната в офиса на баща ми, на долния етаж.
И можем също да слушаме радио там.
Хайде!
Моля те, помогни ми.
Нали помагам.
Това е всекидневна за всички нас, но родителите ти ще спят тук през нощта.
Г-н Клейман им направи сгъваемо легло.
Това е твоята стая.
Не е ли уютно?
Хайде. Качи се тук.
И това е любимото ми място.
Можем да правим повече шум тук горе.
И ни е позволено да отваряме прозорците така че можем да дишаме чист въздух.
Това е кулата на Вестеркерк.
Мама мрази камбаните, но аз ги обичам. Те ми напомнят за навън.
Идвам тук, когато другите ми лазят по нервите.
Твоите родители досаждат ли ти понякога?
Моите ми досаждат, особено майка ми.
Мога ли да го подържа?
Той е малко срамежлив.
Той е толкова спечен. - Той просто е срамежлив.
От всички момчета наоколо трябваше точно той.
Мисля, че е по-скоро сладък. - Не.
Винаги мислиш най-доброто за всеки.
Той не е свикнал с момичета и е уплашен.
Всички сме уплашени. - Те едвам са успели да избягат.
Миналата седмица беше ужасна.
Вчера, изловиха около 700 евреи.
Нашите приятели, с-во Гослер, помниш ги,
изчезнаха миналата нощ.
Моля те, нека поговорим за това по-късно.
Хората смятат, че сте отишли в Швейцария.
Вашият съсед ми се обади, каза, че сте заминали набързо,
така че отидох и претърсих вашата къща.
Тогава открих бележката, която си оставил.
Каква бележка?
На нея имаше адрес в Цюрих.
Казах му, да я унищожи в случай, че някой я намери.
На следващия ден, всеки ми казваше, че сте избягали в Швейцария!
Видя ли моята котка? - Каква котка?
Тя ще е наред, скъпа. Г-жа Шмид ще се погрижи за нея.
Тя добре ли е? - Има война, нали знаеш.
Имаме да мислим за по-важни неща, отколкото за котките.
Тогава защо донесохте вашата?
Едит, къде е бутилката коняк?
Коняк? - Пазихме го за вашето пристигане.
Толкова исках с-во Ван Даан да се присъединят към нас.
Сега, не съм толкова сигурна.
Добре дошли в пристройката, приятели мои.
Много сме ти благодарни, нали, Петронела?
О, скъпа моя.
Тя ще се оправи.
В почивните дни, можехме да ходим из цялата сграда.
Днес, майка ми слезе долу да изпере прането на всички.
Тогава ми даде още една от нейните лекции.
Имаше обратна гледна точка на всичко.
Всеки ден усещах, че се отдалечавам все повече от нея.
Трудно е да се повярва, че само преди месец беше рожденият ми ден.
Бяхме толкова щастливи.
Татко казва, че трябва да бъда добра с нея,
но понякога ми се иска да я шамаросам по лицето.
Не са ти нужни всички тези неща на лицето ти.
Не са неща, това е грим. - Трябва да го плащаме.
Това ни струва цяло състояние!
Тогава не можем да си позволим твоите цигари, но...
Моите цигари не са лукс, те са необходимост.
Какво искаш да направя? Да ходя по улицата
до апартамента и да си взема грима?
За какво ти е?
Само тук горе, мога да се почувствам свободна.
Скоро на дървото ще има кестени.
Това, че не мога да излизам, толкова много ме разстройва.
И ме ужасява, че ще разкрият нашето скривалище и ще ни застрелят.
Това, разбира се, е доста мрачна перспектива.
И не спомагат никак свадите на с-во Ван Даан.
За какво ли се карат този път?
На кого му пука?
Винаги е нещо тривиално.
Мислех, че само децата се карат.
Толкова съжалявам Петер.
Трябва да е ужасно да имаш родители, които се карат.
Ние сме късметлии, нали?
Лека нощ.
Но следващата сутрин, всичко беше сладост и светлина.
Никога няма да ги разбера възрастните.
Миналата седмица имаше кратко прекъсване на нашата монотонна рутина.
Това беше заради Петер и книга за жените.
Това са нашите чаршафи, г-жа Ван Даан.
Пазя нашите за най-добрите дни.
Не мисля, че е съвсем справедливо.
Какво по дяволите е това? - О, дай ми го.
Мръсно, мръсно момче! - Шшшт...
Мръсно момче! - Херман! Херман.
Имаше истории за жени, които продават телата си на улицата
и искат много пари.
Поне го кара да чете.
За Бога, момчето е на 15. - Точно така, ще е на 16 следващата седмица.
Някой е долу.
Не може да бъде. Събота е.
Би ли разрешила на Марго да чете това?
Момичетата са по-зрели, отколкото момчетата.
И не вярваме, че трябва много да ги ограничаваме...
Нали, Ото?
Петер е толкова жалък. И Марго е досада, разбира се.
Постоянен дразнител, ден и нощ.
Слава богу, на теб, Кити.
Хартията има повече търпение, отколкото хората.
Отново ли драскаш?
Мога ли да хвърля един поглед?
Не, дори на последната страница? - Не, г-жо Ван Даан.
Едва не умрях, защото точно тази страница
съдържа по-скоро неласкателно описание за нея.
Банята е свободна.
Благодаря.
Въпреки всичко, се научихме да живеем заедно.
Петер дори постави възглавница да спрем да си удряме главите.
Това е "Свободното холандско радио".
Имаме важни новини от нашето кралско семейство в Канада.
Принц Бернхард обяви днес, че съпругата му, принцеса Юлиана,
очаква бебе през новата година.
Бебе. Не е ли чудесно?
Сега можем ли да чуем Би Би Си?
Мисля, че е страхотна новина.
Може би не е толкова лош, в края на краищата.
Всъщност, ние имаме нещо общо.
Обичаме да се дегизираме. - Готов ли си?
Всъщност, откакто с-во Ван Даан пристигнаха,
нещата станаха много по-забавни.
Честит рожден ден, сладкишче.
Бръснач! Благодаря.
О, моето скъпо момченце се превръща в голямо момче.
Момичетата по-добре да се пазят!
"Моето най-откачено лято". - От Сиси ван Марксвелт.
Моето най-откачено лято, нали?
Това е един начин да се каже!
Хайде, всички.
Не, не. - О, Херман!
Виждам нас седемте в пристройката сякаш сме парче от синьото небе
заобиколено от заплашителни черни облаци.
Но облаците го засмукват.
Translation ZALMEN BEHAR